gstenbre om ?DEBATT: Er engelsk eit skandinavisk spr?k? – Sv?rt sannsynleg?_澳门皇冠体育,皇冠足球比分

gstenbre
2013-03-20T15:55:10+01:00

Fortsettelse:

?I foredraget ved UiO i fjor h?st ble alts? disse trekkene anf?rt: 6. Prefikser blir partikler; 7. Bortfall av kasusmark?rer i pronomen; 8. Gradb?yning av lange adjektiver; 9. Palatalisering av velarer; 10. Ingen ?pne “off-glides” i diftonger; 11. Endringer i stavelsesstruktur.

?PREFIKSER BLIR PARTIKLER. Den gamle germanske m?ten ? lage nye ord p?, er ? sette sammen allerede eksisterende ord eller morfemer. Slik kan et verb med generell betydning settes sammen med partikler (adverber eller preposisjoner) og f? flere nye betydninger. Dette er vanlig i moderne engelsk, hvor f.eks. ”put” kan settes sammen med ”up with” eller ”off” eller ”down” og f? en helt annen mening enn ”put” alene. I GE kom oftest partikkelen foran verbet i slike tilfeller; partiklene er mer som prefikser som i regelen ikke skilles fra verbet. Et eksempel er ”weorpan” (to throw), ”tó-weorpan” (to overthrow). Men det finnes eksempler allerede i klassisk GE hvor partikkelen kommer etter verbet (cf. Hiltunens bok fra 1983, The Decline of the Prefixes and the Beginnings of the Phrasal Verb in English); slike konstruksjoner blir mer frekvente i senere GE og tidlig ME. Hvorvidt dette skyldes norr?n innflytelse eller ei er vanskelig ? bevise, men Allen avviser ikke tanken i artikkelen jeg refererer til i forrige kommentar.

?BORTFALL AV KASUSMARK?RER I PRONOMEN, OG BRUK AV OBJEKTSFORMER SOM SUBJEKT. Personlige pronomen er den eneste ordklassen hvor kasusmarkering fortsatt er vanlig, b?de i engelsk og i nordgermansk. Kasusendelser blir fra senere GE gradvis borte, og n?r sitt n?v?rende stadium i senere ME (unntatt i personlige pronomen). Dette er bare en del av en lang utvikling som startet i primitiv GE, hvor akkusativformen for pronomen generelt hadde blitt borte og hadde falt sammen med enten nominativformen eller dativformen (bortsett fra 3. person entall hankj?nn). Det finnes GE tekster hvor den gamle akkusativformen ”méc” (”me”) brukes, men det er langt mer vanlig ? se dativformen ”mé” brukt ogs? for det direkte objektet. I tredje person flertall, p? den annen side, har akkusativformen blitt erstattet med nominativformen; ”híe sawon híe” betyr ”they saw them”. I l?pet av ME blir det av h?flighetsgrunner vanlig ? bruke flertallsformene i 2. person, ”gé/ye” og ”you”, i stedet for entallsformene ”?ú” og ”?é”, n?r man snakket til én person. Dette er grunnen til at entallsformene ”thou/thee/thy” gradvis forsvinner fra engelsk. Etter hvert blir ”gé/ye” og ”you” uttalt likt i trykksvak posisjon, noe som gj?r at den opprinnelige objektsformen ”you” tar over helt, og subjektsformen ”gé/ye” blir borte. (I flere varianter av engelsk vokser det i dag frem nye flertallsformer, f.eks. ”yous/youse, you all/y’all”, n?yaktig for ? kunne skjelne entallsformer fra flertallsformer.) Det er p?fallende hvor godt bevart det GE systemet for personlige pronomen er i ME og moderne engelsk: det er stort sett bare formene i 3. person flertall som er annerledes og som er l?nt fra norr?nt. Bortfall av kasusendelser i pronomen kan derfor ikke skyldes innflytelse fra norr?nt; det kan ikke etymologisk feil bruk av objekts- og subjektsformer heller; begge fenomen g?r langt tilbake, til tiden f?r klassisk GE. Argumentet strykes fra listen.

?GRADB?YNING AV LANGE ADJEKTIVER. I GE gradb?yes adjektiv som regel ved hjelp av suffiksene –ra og –ost/-est; av og til brukes ”perifrastiske” konstruksjoner med ”m?re” og ”betst”. Dette er derfor ikke en innovasjon i ME. Men det er ikke en frekvent konstruksjon i GE, og brukes som regel bare n?r adjektivet er perfektumsformen av et verb, som i ”m?re/betst gel?red” (”more/most learned”). I ME blir den perifrastiske konstruksjonen mer og mer vanlig. Dette tilskrives vanligvis p?virkning fra fransk, der den perifrastiske gradb?yningen er den vanligste (”plus/le plus”), fordi ?kningen i frekvens er spesielt merkbar etter normannerinvasjonen i 1066. Mest sannsynlig er det alts? at gradb?yningen av lange adjektiver er en ”shared innovation” i engelsk og nordgermansk, mens ?kningen i frekvens like gjerne kan skyldes fransk som norr?n p?virkning. Argumentet strykes fra listen.

?PALATALISERING AV VELARE KONSONANTER. Fenomenet gjelder /g/ som blir [j] og /k/ som blir [t?] foran fremre vokaler. Men palatalisering hadde allerede skjedd i klassisk GE, F?R det skjedde i norr?nt. Det er jo dette som er grunnen til at vi vet at ord som i moderne engelsk har ”hard” /sk/, /k/ og /g/ foran eller bak fremre vokaler er norr?ne l?n, eksempelvis ”sky”, ”dike”, ”get”. F?rst etterp? skjedde same type palatalisering i norsk, for eksempel i ”sky”, ”kirke”, ”gi”. Hvis et spr?k har p?virket et annet, m? det derfor v?re GE som har p?virket norr?nt, ikke motsatt. Fenomenet st?tter ikke Faarlunds og Emonds hypotese, og strykes.

?INGEN ?PNE ”OFF-GLIDES” I DIFTONGER. Dette trekket dreier seg om det andre elementet i diftonger (EI, ?Y, AU, etc.), hvorvidt de har en ?pen A-lyd til slutt. Moderne engelsk har ikke slike diftonger; det hadde ikke GE heller, selv ikke i sin primitive fase. Det er allment akseptert at diftongene som skrives ”éa” i GE hadde en midtre, sentral vokal (schwa) i utlyd. Argumentet m? strykes.

?ENDRINGER I STAVELSESSTRUKTUR. Det tenkes her p? s?kalt kvantitetsomlegging i nordgermansk, samt lignende, men ikke identiske, kvantitative endringer i GE og ME. Kvantitet i denne sammenheng dreier seg om en lyds lengde, alts? om lange eller korte vokaler eller konsonanter. I GE kan b?de vokaler og konsonanter v?re korte eller lange; en kort vokal kan kombineres med en kort eller en lang konsonant, og motsatt. I ME (1200-tallet) skjer en rekke endringer i stavelsesstruktur, bl.a. s?kalt ”Open Syllable Lengthening” og ”Trisyllabic Shortening” av vokaler. Dette m? ses i sammenheng med andre kvantitative endringer som starter allerede i GE og tidligere: korte vokaler blir lange foran visse stemte konsonantgrupper; lange vokaler blir korte foran ustemte konsonantgrupper; s?kalt ”compensatory lengthening” av vokaler finner sted ved bortfall av konsonanter foran en vokal i trykklette stavelser, etc. Slike typer endringer var alts? godt og vel underveis i GE, og if?lge Torp og Vik?rs innf?ringsbok i norsk spr?khistorie (1993), har lignende kvantitetsendringer skjedd i alle de moderne indoeuropeiske spr?kene i Europa. De daterer kvantitetsomlegging i norsk til perioden mellom norr?nt og moderne norsk; kvantitetsendringene i engelsk m? da ha funnet sted tidligere enn i norsk. Som Torp og Vik?r tror jeg endringene henger sammen med det germanske trykket og forskjellene mellom trykksterke og trykksvake stavelser, og det er mest sannsynlig at endringer i stavelsesstruktur er ”shared innovations” i alle germanske spr?k.

?Av disse seks trekkene er det alts? bare ett (prefikser blir til partikler) som KAN tilskrives norr?n innflytelse p? engelsk.

?

?

?